Sikke en smuk dag til at plukke jordbær.
Jeg kan ikke huske, hvornår vi sidst var på Donwell.
Det kan jeg. Det er nøjagtig 18 måneder siden.
Knightley trives hos andre, men det gør vi ikke.
Jeg har gjort klar til jeres besøg, så dagen bliver måske rigtig rar.
Du har ordnet alt så fint for os.
Far elsker at undersøge dine samlinger.
Jeg vil gerne nå frem, inden alle jordbærrene er plukket.
Det er en rigtig god høst, og de er netop plukkemodne.
Det er de fineste bed, jeg har set.
Her findes alle de bedste arter.
Har du det godt, miss Fairfax?
De er meget usædvanlige.
Der er du, miss Fairfax! Jeg har ventet på dig.
Jeg har fundet en guvernantestilling til dig hos Smallridges i Bath.
Jeg ved, at du synes, jeg bekymrer mig for meget...
- ...over dine rejseplaner. - Det har jeg ikke bemærket, far.
Livet er fuld af katastrofer, som når som helst kan indtræffe.
Det virker dumdristigt at indbyde...
Jeg forstår.
Jeg kan knap nok holde ud, at din søster bor-
- nogle timer herfra.
Jeg er en sær snegl, ikke?
Isabella og jeg har altid følt os så heldige-
- til forskel fra Frank Churchill og Jane Fairfax.
At vi ikke blev sendt bort, da...
Vi kunne blive boende hjemme.
Jeg synes om mr Weston, men jeg er glad for, han ikke er min far.
Man ved ikke, hvad rædsel er, førend man får børn.
Jeg ville ikke bytte en million spændende udflugter mod den kærlighed.
Og hvem skulle ellers lade mig være husmor på Hartfield?
Vil du stadig foretage den dumdristige rejse til Box Hill?
Og hvad mere er... Jeg har tænkt mig at vende tilbage.
Miss Fairfax...
- Miss Fairfax! - Åh, miss Woodhouse.
Når man bemærker mit fravær, vil du da sige, at jeg er gået hjem?
- Ja, men du går vel ikke alene hjem? - Jeg er vant til at gå alene.
Det er for langt. Jeg ringer efter vognen.
Jeg vil hellere gå.
En kommende guvernante må ikke være bange.
Der er ingen grund til at udsætte sig for fare nu. Det er varmt, du er træt.
- Jeg sender bud efter vognen. - Jeg er også ganske træt.
Men ikke på den sædvanlige måde.
Miss Woodhouse, vi ved alle, at man kan blive træt i sjælen.
Jeg har længe følt mig udmattet.
Det bedste, du kan gøre, er at lade mig gå-
- og sige, at jeg er gået, hvis nogen spørger.
Farvel, miss Woodhouse.
Det slog mig, hvor hjemmevant du var. Du kunne være husmor her.
Det tror jeg ikke. Hartfield er nok for mig.
Tænk, hvor meget du måtte skælde mig ud, hvis jeg var husmor to steder.
Hvor skal Jane hen? Hun burde ikke spadsere i varmen.
Jeg forsøgte at stoppe hende. Jeg tilbød hende vores vogn.
Det gjorde jeg! Jeg gjorde virkelig en husmoders pligt.
Men hun ville bare være alene.
Hvem kan bebrejde hende? Hun har ikke et roligt øjeblik hos miss Bates.
Hendes ører må summe. Hun er tvunget til at lytte til den svada-
- og med et halvt øre...
Jeg kunne ikke stoppe hende. Hun er mere end halvvejs hjemme nu.
- Jeg hader varmen! - Mrs Weston troede, du var blevet væk.
Men nu er du her, i god behold.
Hvor dejligt at være fraværende, og dog i alles tanker.
Jeg fortæller hende de gode nyheder. Men du behøvede ikke komme.
Så burde jeg ikke være kommet. Min moster var syg, så jeg startede sent-
- og måtte ride i varmen.
Jeg har intet imod kulde, men det her...
Mr Knightley havde ret. Du behøvede ikke gøre dig noget besvær for os.
- Du er mindre varm, hvis du sætter dig. - Jeg skal snart tilbage igen.
Det er vanvid! Jeg kommer, når alle går.
Jeg så Jane Fairfax spadsere hjem. Det er vanvid i den varme!
Gå ind, og drik noget, eller spis lidt mad.
Jeg vil ikke have mad. Det er alt for varmt.
Jeg kan måske drikke lidt øl.
Hvis ikke den har stået i varmen...
Knightleys samling er virkelig fornem.
Der er fint, men jeg vil ikke rejse derhen.
Når moster har det godt, rejser jeg udenlands. Jeg vil se de steder.
Jeg skal skrive digte eller tegne på bjergtoppene.
Du kommer aldrig til Schweiz. Din moster og onkel lader dig ikke rejse.
De følger måske med. Varme og frisk luft vil gøre min moster godt.
Jeg mener det! Jeg vil se noget andet. Se ikke så selvtilfreds ud.
Jeg er træt af England.
Træt af at være rig og velstående? Træt af fornøjelserne?
Du må udtænke nogle prøvelser og overtale dig selv til at blive.
Er jeg velstående? Næppe. Jeg kan ikke gøre noget af det, jeg vil.
Men du er gladere, end da du kom. Spis lidt mere.
Tag en skive kød og et glas øl mere-
- så bliver du måske lige så munter som os andre.
Nej, du er naturligvis min bedste kur. Jeg sætter mig ved siden af dig.
Vi skal stadig Box Hill. Tag med.
Det er ikke Schweiz, men det er en begyndelse. Tag med.
Det bliver en dejlig adspredelse for dig.
- Harriet tager med. - Hvis Harriet skal med...
...og du vil have mig med selskab, så tager jeg med.
Jeg vil ikke med. Jeg tvivler på, at nogen vil nyde det.
Mr Knightley har måske fundet en plads i skyggen.
Det er sikkert lige så varmt i skyggen.
- Ville du ikke nyde udflugten? - Jo. Det gør jeg også.
Tak.
- Kom, så leder vi efter de andre. - Varmen er uudholdelig.
Der er du.
Sikke en trist samling.
De ser ud, som om de helst var blevet hjemme.
Jeg er glad for, at jeg kom. Jeg har tænkt mig at nyde dagen.
Ingen virker opsat på at dele frokost med fluerne.
Det er helt og aldeles din fejl. Du sagde, jeg skulle tage med.
Jeg har aldrig kunne modstå dig.
Din tapperhed er ubestridelig.
Men ingen andre snakker.
Vi burde ikke tale dumt foran syv tavse personer.
Jeg er stille, for jeg vil ikke forarge nogen.
Jeg siger det gerne igen. Da jeg traf miss Woodhouse den første gang-
- var hun uimodståelig! Lad alle fra Mickelham til Dorking høre det!
Vores venner er umådelig dumme...
Din kone gjorde ret i at blive hjemme-
- selvom nogen her jo mangler en guvernante...
Hvad skal vi gøre for at få skub i dem? Det er lige meget hvad.
Mine damer og herrer, miss Woodhouse har bedt mig om-
- at spørge jer, hvad I tænker på. Hun er jo altid selskabets midtpunkt.
Jeg tænkte... tænker på, hvor varmt det er, hvordan vi holder fluerne borte-
- hvordan mor har det derhjemme, hvor sød Jane er-
- hvordan skyerne ændrer form...
Jeg holder mine tanker for mig selv. Jeg er umådelig diskret.
Mens visse andre ønsker, at andre skal være indiskrete.
Vil miss Woodhouse virkelig vide, hvad vi tænker?
Nej, sig, hvad som helst bortset fra, hvad du tænker på.
Nå? Miss Woodhouse giver afkald på sin ret til at vide, hvad I tænker-
- og beder jer bare om noget underholdende.
Hun vil have ét spirituelt bidrag som prosa eller på vers-
- to nogenlunde muntre bidrag eller tre kedelige.
Hun lover at le hjerteligt.
Det passer fint til mig. "Tre kedelige ting"...
Det passer mig. Så snart jeg åbner munden, siger jeg noget uinteressant.
Men det bliver svært, for du må kun sige tre uinteressante ting.
Ja... Jeg forstår, hvad hun mener. Jeg skal forsøge at tie stille.
Jeg må være ulidelig i dag.
Legen virker sjov. Jeg bidrager med en gåde.
Den er sådan her: Hvilke to bogstaver i alfabetet-
- danner tilsammen det fuldendte?
To bogstaver?
- Det ved jeg ikke. - Nu skal du høre: M og A.
Emma. Er du med?
Nu forstår vi, hvilken morsomhed der kræves, men han har ødelagt det.
Det fuldendte kom for hurtigt.
Miss Woodhouse må undskylde mig og mr E, Knightley, Jane.
Ingen af os har noget morsomt at sige.
Ja, du må undskylde mig. Jeg har intet at sige, som kan more miss Woodhouse.
Skal vi spadsere lidt, Augusta?
Kom, Jane.
Sikke et lykkeligt par. De passer så godt sammen.
De var heldige at finde hinanden på et par uger ude i selskabslivet.
Hvordan kan man lære nogen at kende, man træffer ved et rent held i Bath?
Det er kun ved at se kvinder i deres eget hjem blandt deres egne...
- ...at man kan danne sig et indtryk. - Meget klogt sagt.
Mange mænd har hengivet sig til et kort bekendtskab og fortrudt det.
Måske...
Undskyld, hvad?
Nogle fæstner sig måske lidt for hurtigt til andre.
Men der er tit tid at samle sig. Et helt liv, hvis man har viljen til det.
Kun svage personer tror, at de vil være ulykkelige for evigt.
Jeg skulle have gået med Elton-parret og set mig omkring.
Når jeg gifter mig, må en anden vælge en hustru til mig.
Vil du vælge en hustru til mig?
Jeg vil være glad for dit valg. Find nogen, og forbered hende.
- Så hun bliver som mig? - Absolut, hvis du kan.
Jeg påtager mig opgaven. Du får en charmerende hustru.
Hun skal være meget livlig og have samme farve øjne som dig.
Jeg rejser udenlands i nogle år, og når jeg kommer tilbage-
- henter jeg min kommende hustru hos dig.
Kom, moster. Jeg hjælper dig op.
Tak, lille ven. En god idé.
En fortræffelig idé. Vi ser os omkring, miss Smith.
Hvordan kan de holde ud at gå i den varme?
Jeg forlader landet - så hurtigt jeg kan reservere billet.
Jeg vil gerne se udsigten igen.
- Jeg vil hygge mig. - Nej, bliv hos mig.
- Emma... - Har du set Harriet?
Jeg må tale med dig.
Jeg kan ikke stiltiende bifalde din adfærd.
Du har opført dig rigtig dårligt!
Hvorfor var du så ufølsom mod miss Bates? En kvinde i hendes situation...
Jeg kunne ikke lade være. Ingen havde kunne modstå det.
Desuden tror jeg ikke, at hun forstod det.
Det kan jeg love dig, at hun gjorde! Hun taler ikke om andet.
Hvor tålmodig du må have været at udholde hende i alle de år.
Undskyld. Hun er meget sød, men hun er også en smule latterlig.
Ja! Var hun velstående, havde jeg båret over med dig.
Men det er hun ikke!
Hun er fattig, Emma.
Hun var velstående engang, men nu bliver hun kun fattigere.
Hun burde vække din medlidenhed, ikke din foragt!
Det var rigtig tarveligt.
Er det dig, Emma? Hvordan gik det store eventyr?
Var udsigten så henrivende som i bogen?
Ja. Virkelig henrivende.
Dejligt, at du hyggede dig.
Så vil du vel planlægge endnu en udflugt snart?
Planlægger du en ny udflugt snart?
Nej. Nej, det tror jeg ikke.
Det kan blive for meget af det gode.
Sig, hun skal gå. Hurtigt! Jeg orker ikke at se hende.
Jeg siger, at du ikke har det godt. Forhåbentlig går hun snart.
Miss Woodhouse, undskyld, at du måtte vente.
Jeg vidste ikke... Jeg ventede ikke besøg så tidligt.
Jane orker ikke at se nogen.
Hun er... syg... igen.
Sid ned.
Jeg har en madkurv med fra udflugten.
Der er vel ikke sket miss Fairfax noget?
Tak, fordi du spørger.
Hun har siddet oppe hele natten og skrevet brev.
Hun sagde ja til pladsen, miss Elton arrangerede og skrev til Campbells.
- Jeg troede, hun ville vente. - Det troede jeg også.
I går ville hun blive her hele sommeren, men om aftenen var det klart.
Hun skal passe mrs Smallridges tre små piger. Og lønnen...
Du aner ikke, hvor godt hun får det betalt.
Er de, som jeg var i den alder, er hun en god løn værd.
Det var pænt sagt af dig. Du er altid så venlig.
Jeg håber, miss Fairfax er lettet og glad for sin beslutning.
Hun græd hele natten, mens hun skrev.
Hun sagde, at hun var glad, men hun har aldrig... grædt af lykke før.
Miss Bates... Du har venner i Highbury.
Jeg selv, min far, mr Knightley.
Vi står alle til din disposition.
Vi ville ikke have, du er urolig for miss Fairfax' fremtid.
Er det dig, Emma?
Emma, lille ven. Mr Knightley skal meget uventet ride til London.
- Jeg ved ikke, hvordan det skal gå. - Jeg er på vej til London.
Er der noget, du vil have, jeg tager med?
Nej, ingenting.
Hvordan har min gamle ven det? Emma gik tidligt for at besøge miss Bates.
Hun blev glad for maden.
Sikke meget mad, de havde med på udflugten!
Den var gået til. En voldsom overflod af kød.
Jeg mindede miss Bates om middagen her på fredag.
- Vil du også komme? - Jeg er desværre stadig bortrejst.
Jeg bliver borte i længere tid.
- Det kommer pludseligt. - Det er en pludselig beslutning.
Men jeg har længe tænkt over at rejse lidt væk.
Det glæder mig, at miss Bates satte pris på maden.
Farvel.
Jeg forstår ikke, hvorfor alle er smittet med rejsefeber.
Til og med forstandige mr Knightley.
Jeg tror, far ville blive urolig.
George har det vist ikke så godt. Han er viljeløs og knotten.
Du er ikke dig selv. Du ville hverken til middag hos Cavendish-parret-
- eller lede efter frøer med drengene.
Nogle ville mene, det er normalt at tøve over for begge indbydelser.
Hun skriver, at mr Knightley er i dårligt humør.
Det ligner ham ikke. Han burde ikke være rejst.
- Vi må ombetrække mr Knightleys stol. - Nå? Hvis du synes.
- Hvad er der galt med den? - Jeg er så vant til, han sidder der.
Jeg har ikke set på stolen i årevis.
Den trænger til nyt betræk.
"Emma skal ombetrække mr Knightleys stol."
"Hun har også gjort flere forsøg på at besøge miss Fairfax"-
- "men hun er altid for syg til at tage imod hende. Så i dag"-
- "sendte Emma vores bedste pilerod, så miss Fairfax kunne komme sig."
Jeg sendte pilerod i bedste mening-
- men Jane syntes ikke om den og orkede ikke engang at gå ud.
Hvor meget jeg end forsøger, bliver jeg aldrig Janes ven.
Det er jeg ked af.
- Mrs Churchill er død. - Hvad betyder det for os.
Så er Frank fri!
Vi er naturligvis kede af mrs Churchills død.
Mrs Churchill var aldrig vellidt, og nu skal vi pludselig sørge over hende.
Jeg er vældig glad... for de sørgelige nyheder.
Det er naturligvis sørgeligt, men det er også vældig interessant.
- Westons har altid ville have, Emma... - Folk gifter sig med, hvem de vil.
Nu kan vi se fremad. Frank kan gøre, hvad han vil.
- Hvad er der? Har du det godt? - Ja, vær ikke urolig.
- Jeg ved ikke, hvordan jeg siger det. - Isabella? Børnene? Knightley?
- Sig det så. Hurtigt! - Nej, det er Frank.
Frank er forlovet med Jane Fairfax.
Jane Fairfax?
- Det mener du ikke. - De har været forlovet siden oktober.
Siden de var i Weymouth.
Ja, jeg må nok have...
...en halv dag til at fordøje det.
Forlovet? Med hende? Hele vinteren, inden de vendte tilbage til Highbury?
Jeg troede, jeg kendte ham. Det har virkelig såret mig.
Og også hans far. Vi kan ikke tilgive visse dele af hans adfærd.
Hvorfor kom han hertil forlovet-
- og lod, som om han var vældig fri?
De var tvunget til at holde det hemmeligt.
Mrs Churchill ville forbyde det forhold.
Der var tidspunkter, hvor hemmeligheden nær blev afsløret.
Han var lige ved at fortælle dig det engang.
Kort sagt, miss Woodhouse, du ved jo alt... Du må have anet det.
- Åh, Emma... - Bare rolig.
Du skal ikke bekymre dig for mig.
Engang...
...bildte jeg mig ind, at jeg var forelsket i ham.
Men jeg kan ærligt sige, at jeg i mange måneder-
- ikke har tænkt på ham på den måde.
Men...
Jeg var ikke forelsket i ham. Men hvordan kunne han vide det?
Hvordan kunne Jane holde ud-
- at han brugte tid sammen med en anden kvinde?
Det er ikke så sært, hun ikke ville se mig!
Det ligger så langt fra, hvordan en mand burde være.
Ingen sandhed, ingen principper, ingen integritet.
Sikke dårligt han har opført sig! Og hvad så med mrs Smallridge?
Han lod Jane tage plads som guvernante. Han skulle skamme sig!
Jeg må undskylde ham... Han vidste ikke noget om det.
Jane tog stillingen, fordi hun ikke orkede at vente mere.
Jeg er træt, men ikke på den sædvanlige måde.
- Og fordi de skændtes på Donwell. - Jeg så, Jane Fairfax spadsere hjem.
Vanvid!
Så snart han hørte det, og da mosteren ikke længere var i live-
- appellerede han til Janes godhed og afsluttede flere måneders pinsel.
Flere måneders pinsel?
Var det det, vi var?
Vi, der bød ham velkommen tilbage til Highbury med åbne arme og venskab.
Jeg... antager, at vi må ønske dem begge tillykke.
Hvor skal vi tage hen? Hvad skal vi gøre?
For første gang i vores liv kan vi gøre præcis, som vi vil!
Lad os forsøge at være forstandige og tænke over det.
Hvad med en svingom?
Miss Woodhouse. Har du hørt det? Frank Churchill og miss Fairfax!
Hvem skulle have troet det? Altså dig, men de fik også luret dig.
- Du, som kan se ind i folks hjerter. - Jeg er ved at tvivle på det talent.
Tro ikke, at jeg havde opmuntret dine følelser for mr Churchill-
- hvis jeg mistænkte, at han havde følelser for Jane Fairfax.
Jeg? Hvorfor er du urolig for mig?
Du tror vel ikke, jeg går og tænker på Frank Churchill?
Dejligt, at du virker så rolig.
Men for nylig fik du mig til at tro, at du var lidt interesseret.
Jeg? Nej. Aldrig.
- Du tager fejl. - Men hvem...?
Hvordan kunne du misforstå mig?
Vi ville jo aldrig nævne hans navn. Men han er så overlegen alle andre.
Hvem skulle jeg ellers mene? Frank Churchill...!
Jeg håber, at jeg har bedre smag end at tænke på Frank Churchill.
Jeg syntes, at det var uhørt overhovedet at tænke på ham.
Men så sagde du i det her lokale, præcis, hvor vi sidder nu:
Der er skete særere ting. Der er mange lykkelige, ujævnbyrdige ægteskaber.
Hvis du gav mig håb...
...du, som har kendt ham hele dit liv...
Harriet...
Nej, du kan ikke...
Har jeg ret i at antage...
...at du mener mr Knightley?
Ja!
Vi talte om det, da vi sad her.
Jeg kan sværge på...
...at du nævnte Frank Churchill og den tjeneste, han gjorde dig.
Han jog sigøjnerne bort og bar dig hertil.
Jeg husker præcis, hvad vi sagde.
Jeg sagde, at det var naturligt, at du var taknemmelig over for ham.
Du talte detaljeret om dine følelser, da han kom dig til undsætning.
Jeg ved, hvad du mener.
Jeg hentydede til noget helt andet. Ikke sigøjnerne eller Frank Churchill.
Jeg tænkte på, da mr Knightley bød mig op til dans.
Det fik mig til at indse, hvor overlegen han er alle andre på Jorden.
Miss Woodhouse?
Jeg ved, at det er en overraskelse. Men alligevel...
...selvom du synes, han er mig fem millioner gange overlegen...
...håber jeg, som du sagde, at der er sket særere ting end det.
Hvis han ikke har noget imod det...
...så er du alt for storsindet til at sætte os hindringer i vejen.
"Os"?
Harriet...
Ved du, om mr Knightley... gengælder dine følelser?
Ja, det må jeg sige, at jeg har.
Miss Smith har fornemme egenskaber. Vores samtale var berigende.
Han har tit talt med mig siden ballet. På Donwell-
- fortalte han en masse om landbrug.
Ville han ikke minde dig om Robert Martins gode egenskaber?
Nej, absolut ikke.
Jeg ved bedre end at nære følelser for Robert Martin.
- Du har fået mig til at sigte højt. - Lad os tænke på dannede mænd.
Mr Knightley er den sidste mand i verden-
- der ville lade en kvinde tro, han føler mere for hende, end han gør.
Mange tak, miss Woodhouse! Jeg er så lykkelig!
- Du må gå. - Ja. Jeg kan ikke se din far nu.
- Min opstemthed ville skræmme ham. - Ti stille, og gå nu.
Jeg er nødt til at tænke over det her.
Jeg ville ved Gud ønske, jeg aldrig havde mødt hende.
Hvor er jeg dum!
Hvor har jeg været blind!
Harriet og mr Knightley?
Jeg har været så optaget af alle andres følelser-
- atjeg ikke kender mine egne.
Hvis mr Knightley gifter sig med nogen...
...må det naturligvis være...
...med mig.
For sent...
For sent.
Og det er udelukkende min egen skyld.
Du store, det er umuligt!
Frank Churchill og Jane Fairfax er forlovet - for flere måneder siden.
Jane var så ydmyget-
- og så fuld af anger, at vi tilgav hende på stedet.
De passer så godt sammen.
Har du det godt, Emma?
Ja. Det har jeg jo altid.
Der er du!
- Er du vred på mig? - På dig? Nej.
- Hvorfor skulle jeg være det? - Du så ud til at ville skælde mig ud.
Tiden læger alle sår.
Den afskyelige usling!
Jeg har ondt af hende.
Taler du om mr Churchill og miss Fairfax?
De tråde skal redes ud.
Du tager fejl, hvis du tror, jeg har brug for sympati. Tro mig.
Jeg var blind for deres... følelser for hinanden.
Jeg rødmer, når jeg tænker på en del af det, jeg har sagt og gjort.
Men tro mig, når jeg siger...
...at jeg ikke har anden grund til at beklage, at jeg ikke vidste det.
Jeg må erkende, at jeg ikke var helt sikker på-
- hvor dybt engageret du var.
Hvor lidt du end følte for ham, så fortjente han det ikke.
Han er en skam for menneskeligheden.
Jeg skammer mig over min adfærd. Det smigrede min forfængelighed.
Da han først kom tilbage, troede jeg, at jeg følte noget for ham.
Men jeg har ransaget mit hjerte-
- og kan ærligt sige:
Han har udnyttet mig. Men han har ikke såret mig.
Frank Churchill er heldig.
Han finder en perfekt hustru. Hans moster er i vejen. Mosteren dør.
Han har udnyttet alle, men de tilgiver ham hellere end gerne.
- Det lyder, som om du er jaloux på ham. - Det er jeg.
Hans hemmelighed er i det mindste afsløret.
Du spørger ikke, hvad min hemmelighed er?
Det er klogt af dig, men jeg kan ikke være lige så fornuftig.
- Jeg må fortælle om... - Nej, sig intet!
Tænk, for når først du har sagt det, kan du ikke fortryde det.
Som du vil.
Vent!
Søde, bliv nu!
Undskyld.
Vi er gamle venner.
Jeg lytter på alt, du vil sige, uanset hvem det er om.
Og som din ven vil jeg sige præcis, hvad jeg mener.
Jeg vil ikke...
Venner...!
Jeg vil have, du er ærlig. Så sig mig...
Har jeg nogen chance for at blive bønhørt?
Min kæreste Emma...
For kæreste har du altid været, og det vil du altid være.
Min elskede Emma...
Jeg er ikke meget for store ord.
Elskede jeg dig mindre, kunne jeg måske tale mere om mine følelser.
Men du kender mig.
Jeg har belært dig og skældt dig ud...
...og du har taget det så tappert.
- Er det sandt? - Du hører kun sandhed fra mig.
Sig, hvad du tænker.
Jeg kan ikke...
...tænke overhovedet.
Det kan være Frank Churchills skyld, at jeg opdagede mine følelser for dig.
Jeg fik indtryk af, at det startede i samme øjeblik, han vendte hjem.
Jeg så mit liv her i et nyt lys.
Jeg følte mig blottet over for andre...
...og forsvarsløs, hvis de valgte at ødelægge det.
Jeg var sikker efter Box Hill.
Jeg tog til London for at lade følelserne køle af.
Men det var det forkerte sted at prøve at glemme dig.
Jeg talte med Harriet.
Harriet?
Vi kan tale om Harriet, hvis du vil.
Da jeg havde talt med Harriet...
...om et hemmeligt kærlighedsanliggende...
...ransagede jeg mit eget hjerte.
Og der var du...
...og jeg er bange for, at du aldrig kommer til at forsvinde derfra igen.
Du ved, at jeg elsker dig, men vi kan aldrig gifte os!
Det var alt!
Emma!
Emma...
Jeg kan aldrig forlade ham!
Naturligvis, din far. Jeg har også tænkt på det.
Hele mit liv har han frygtet, at jeg vil forlade Hartfield!
Det overlever han ikke! Jeg gør det ikke!
- Jeg har fundet en løsning. - Der er ingen løsning!
Jeg har tænkt. Mit hjerte er her.
Det spiller ingen rolle, hvor jeg bor, bare mit hjerte også er der.
Jeg flytter til Hartfield, så længe det er nødvendigt.
Ville du gøre det... for mig?
Jeg går måske mellem godserne for at holde mig i form.
Men... jeg ville gøre så meget mere...
...uden at tøve.
Lad os fortælle ham det.
- Nu? - Ja, nu.
John!
Jeg har nyt til dig. Og jeg tror ikke, at du vil synes om det.
Jeg, Harriet Smith, tager dig Robert Martin-
- til min ægtemand...
...at elske og ære...
...i lyst og i nød, i rigdom og i fattigdom.
Tillykke med dit valg.
Harriet!
Du troede vel ikke, det ville være os, der engang stod deroppe, vel?
- Nej, det troede jeg ikke. - Jeg er også blevet skældt ud.
Du er ikke helt uskyldig.
Nej.
Undskyld.
Se hende. Er hun ikke guddommelig? En engel direkte fra himmelen.
- Vær god ved hende. - Jeg kan ikke love aldrig at spøge.
Men det kan jeg love dig.
Kør mig derover. Jeg vil se mrs Westons baby.
Er det ikke fantastisk? Mor kan tale igen.
Jeg håber, at vi endelig...
...kan være venner?
Jeg har skrevet til dig tusind gange for at bede om forladelse.
Det spiller ingen rolle.
- Hvornår bliver der bryllup? - Aldrig håber min far.
Jeg vil stadig være forlovet som 70-årig!
- Er det tid? - Ja.
- Venter de? - Ja.
Det er en hel evighed!
Kun to uger. Så kommer jeg tilbage.
- Ved du endnu ikke, hvor I skal hen? - Det er en overraskelse.
Du må af sted. I skal ikke køre...
...når først det er blevet mørkt.
Tilgiv mig.
Strålende... De tager på en mystisk bryllupsrejse-
- mens jeg må vogte høns.
Det er et under, at far overhovedet lader dem rejse!
Der er en ulv løs, og vi har brug for en mand, der kan vogte hønsene.
Havet!
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com